Тихомир Димитров
Влох

chitanka.info

— Винаги съм искал да бъда цвете: кокиче, минзухарче. Да расна и да гасна с Природата, а не като сега… все същото — намуси се Влох.

— Повечето хора нямат твоите привилегии! — баща му страдаше от липса на чувство за хумор.

— И какъв е смисълът тогава? На всеки 100 години да гледам нова революция, така ли?

— И да се храниш с тях — допълни баша му. — По време на конфликт има много храна.

— Но убийството е грях!

— Гладът е още по-голям грях. Той е равен на самоубийство. Не е грешно да убиваш, за да се нахраниш.

— Но, татко, аз не мога!

— Ще свикнеш, момчето ми, ще свикнеш! — твърдата десница на баща му го погали по бузата — същата десница, която беше откъснала главата на жертвата с един замах.

Вечеряха мълчаливо.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.